Александър Пушкин
Станси
Из Волтер

Превод от руски: Николай Кънчев, —

chitanka.info

Станси[0]

Ти казваш да горя в душата:

върни ми миналите дни

и утрото съедини

със мойта вечерна позлата!

Векът ми вече отминава,

в кръга на смях и на игра

нарежда времето да спра

и за ръка ме отстранява

И длъжни сме да се смирим.

А този, който не умее

да е така приспособим,

той само в горест ще живее.

На младите, щастливи вред,

оставяй страстите — и стига

Животът ни е от два мига,

на разума е вече ред.

Нима навеки сте се скрили,

мечти от първите ми дни,

с любов и мъка подсладили

минутните ми младини?

Два пъти на света се мре;

с мечтите сладки се прощаваш —

от страдането мъртъв ставаш!

Какво, че и дъхът ще спре?

Пред моя мрачен залез вече,

сред вечерната пустота

така скърбя, че е далече

измамно сладката мечта.

На моя глас унил подава

едничка дружбата ръка

подобна на любов, в забрава

узнавам нежността така.

Подавам вехнещите рози

от юношески тържества

и тръгвам просълзен, тревожен,

че все след лея ще вървя!

[0] Приживе на Пушкин не е печатано. Представлява свободен превод на стансите на Волтер „Si vous voules que j’aime encore…“. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.